EN ORIGINALFILM FRÅN NETFLIX
Bäst du skyndar på.
Vi hinner inte.
Jo, det gör vi. Det måste vi.
Ta en paus. Kom.
Min tur.
"Vi ska. Vi måste."
Det var min bror Henry.
Absolut säker på att det han ville skulle ske, också skulle göra det.
Vädret skulle slå om i tid för att bomullen skulle torka.
Vi skulle hinna gräva gropen innan stormen kom.
För tusan!
-Jisses. -Vad är det?
Det är en slavgrav.
Hur vet du det?
Skjuten i huvudet.
Måste ha varit en rymling.
Det avgör saken.
Avgör vadå?
Jag begraver inte min far i en slavs grav. Det skulle han ha hatat.
Hjälp mig upp.
Vi har inget val.
Det räcker, bror!
Det räcker!
Nu får vi upp dig!
Hugg i!
Sjuttsingen!
-Se så, Jamie. Håll i! -Nej.
Jag hämtar en stege!
Henry!
-Henry, var är du? -Här! Jag är här!
Sån var min bror Henry.
Absolut säker på att det han ville skulle ske, också gjorde det.
Och att hans lillebror...
Jamie.
...aldrig skulle svika honom.
Kom. Vad är det med dig?
Jag trodde att du... skulle lämna mig där nere!
Varför skulle jag göra så?
När jag tänker på farmen, tänker jag på lera.
Intorkat på knäna och i håret.
Leriga fotspår över golvet.
Jag drömde i brunt.
Lyft!
-Ta i! -Bara ta i nu!
Vänta. Bara låt... Vänta.
Lyft den, Jamie. Lyft.
Vi stannar. Ställ ner den.
Vi kan ha repen längsmed och stå i vardera änden.
Kistan är för smal. Om den ramlar går den sönder.
-Vi kan försöka. -Nej!
-Hap! -Henry.
-Hap! -Nej, Henry.
Det som hände var inte mitt fel.
-Jag varnade dem. -Låt dem åka.
Hap!
Hap, kan du vänta?
Kan du hjälpa oss, Hap? Vi måste få kistan i jorden.
Hap?
Jag var en 31-årig oskuld
när jag träffade Henry McAllan, våren 1939.
Jag bodde med mina föräldrar i huset där jag vuxit upp.
Min värld var liten och han var min räddare från ett liv på glasberget.
Jaså? Jag hörde att ni är en collegeutbildad man.
Ingenjör.
-En ingenjörsexamen från Ole Miss. -Ja.
Hörde du, Laura? Ingenjörsexamen från Ole Miss. Tänka sig...
Laura har lärarexamen från West Tennessee State.
Vi är så stolta. Min kära syster är klyftigast i hela familjen.
Fick bättre betyg än jag. Det pratas det jämt om.
Hon är klyftig.
Laura, du borde spela piano för oss efter middagen.
Ni skulle höra henne sjunga. Hon sjunger som en ängel.
Du borde spela för mr McAllan senare.
-Mamma. -"Ave Maria." Min favorit.
-Du kommer att älska den. Så vacker. -Mamma.
Vad?
Teddy tog säkert inte med sin nya chef, mr McAllan, för att lyssna på psalmer.
Varför inte fråga honom? Mr McAllan?
Vill ni lyssna till musik efter middagen?
Jag gillar psalmer.
Han gillar psalmer.
Jag var ovan vid manlig beundran och visste bara att jag ville ha mer.
Jag fick uppskov från det uppriktiga medlidande
och den hycklande vänlighet som riktades mot en gammal ungmö.
Han kände inte att han måste fylla luften med ord, som jag.
Han hade självförtroende.
Jag var inte förälskad i honom då...
...men jag var så tacksam att allt annat krympte.
Min bror Jamie kommer hit från Oxford nästa helg.
Jag vill att han ska få träffa dig.
Där är han, där.
Bror!
-Du ser bra ut, min bror. -Detsamma.
Luften här i Memphis är bra för dig. Eller är det något annat?
Miss Chappell, det här är min bror, Jamie.
-Trevligt att träffas. -Sannerligen.
Han tror att han är en av karaktärerna i hans pjäser.
Men vilken pjäs då, bror? Hamlet? Faust? Prins Hal?
Någon du en dag kan leva på.
Vad tycker du, miss?
Jag tror att du är mer som Puck.
-Vem är Puck? -"Vilka dårar dessa dödliga är."
- Puck är en lite busig älva. - Han är ett troll.
Förlåt mig. Jag försöker bara imponera på henne.
Miss Laura är inte typen man imponerar på.
-Ska vi? -Det ska vi.
Jag berättade för Pappy att du var här idag.
Jag vill höra.
Sen sögs jag under,
blödande med hjärnskakning och var så gott som död,
ännu ett offer för den stora översvämningen 1927.
-Otroligt att du aldrig berättat det. -Det är mer.
Vad hände sen?
Jag såg ett skimrande ljussken, som en fallande stjärna.
En stor hand sträcktes ut, som om Gud själv kom för att hämta mig.
Men det var det inte. Det var min käre storebror, Henry.
-Du räddade hans liv. Du är en hjälte. -Verkligen.
Vad skulle jag ha gjort? Låtit honom drunkna?
För framtiden, vad den än innebär.
Må ni vara välsignade med lycka, hälsa och framgång
och om hon vill ha dig, ett hus fullt av barn.
Min kärlek till er båda.
Bubbel!
Har du något emot om jag dansar med din flickvän?
Miss Chappell, ska vi ta en omgång?
Det skulle vara ett nöje.
Jamie såg allt på ett annat sätt.
Och när hans blick var på mig, kändes det som om jag inte längre var osynlig.
Tack så mycket.
-Jag kommer tillbaka. -Absolut.
Du är ovanligt vacker ikväll.
Tack.
Jamie har den effekten på flickor.
De strålar för honom.
Jag märker att han gillar dig.
Han ogillar säkert ingen.
Åtminstone inte någon i kjol.
Henrys frieri blev inte som jag hade föreställt mig.
Han stod inte på knä och frågan blev mer som ett påstående.
Henry var inte romantisk.
Han var gjord var av robustare material.
-Ja? -Ja.
Jag älskade att vara hemmafru.
Underkasta mig Henry och vänta på honom var vad jag placerats på jorden för.
Och när Amanda Leigh föddes blev jag helt och hållet hennes.
Sen kom dagen som förändrade allt.
För alltid.
Den 7 december, 1941,
ett datum som kommer att bli ökänt.
Amerikas förenta stater
anfölls plötsligt och avsiktligt
av den japanska flottan och flygvapnet.
USA var på fredsfot med denna nation,
och hade på Japans uppmaning...
Pappa lånade mr Roberts bil för att köra mig.
Det är det jag minns bäst.
Det första och det sista...
...det fastnar alltid mest.
Tack.
Vi ska be för dig.
Bra.
Glöm oss inte.
Det gör jag inte.
Det ska jag inte.
Sköt om dig nu.
Jag lovar.
Nu hjälper ni alla till. Hjälp mamma.
-Hör ni det? -Det ska vi göra.
Håll pojkarna från Lilly May. Låt henne inte växa upp för fort.
-Se till att komma tillbaka. -Det ska jag.
Hela vägen hem. Hör du det?
-Jag älskar dig, mamma. -Jag älskar dig också.
Tack.
Jag kan inte se mig om.
Jag såg mig inte om.
Det sägs att det är otur att se någon åka iväg.
Jag höll hans hjärtslag i min hand.
Jag minns varje slag.
Han var varm och levande.
Jag känner honom utan och innan.
Jag fick kämpa för att inte se mig om.
Jag har inga favoriter.
Jag älskar dem alla lika mycket. Det gör alla mödrar.
Men under alla dessa fyra år...
...hela tiden han var borta...
...bad jag bara för honom.
Gud kommer att förlåta mig.
Jobba på.
Gräv hålet.
Se så, Ruel. Sätt fart. Jobba på.
Fortsätt. Middagen är klar när vi kommer in.
Vad nytta gör en lagfart?
Mina farföräldrar och gammelfarbröder, morföräldrar och gammelfastrar,
min far och mor,
bröt mark, plöjde, harvade, planterade, plockade, födde upp,
brände, bröt mark igen.
Arbetade med marken i hela sitt liv, denna mark som aldrig skulle bli deras.
De arbetade tills de svettades, de svettades tills de blödde,
de blödde tills de dog.
Dog med jorden från samma 200 tunnland under sina naglar.
Dog medan de klöste i den hårda, bruna leran som aldrig skulle bli deras.
Deras gärning förgäves.
Men denna man, denna plats, denna lag,
säger att man behöver en lagfart. Inte gärningar.
Calvin Augustus fick sin mark här,
och hans vän Leo köpte mark här.
Jag tror det finns några tunnland här.
-Om ändå blyerts satte upp stängsel. -De raseras med bly.
Det dröjer väl inte så länge? Så här dags nästa år har jag 50 tunnland bomull,
-50 tunnland havre och ris. -Din dåre, ris växer inte här.
Kalla aldrig din bror dåre.
-Jag odlar det i alla fall. -Jag vill inte bli bonde.
-Jag ska bli stenograf. -En ste... vadå?
Det är som en maskinskrivare.
-De tillåter inte färgade. -Din syster blir den första.
Förresten, älskling...
...jag har köpt en farm i Mississippi.
Och vi ska flytta dit om tre veckor.
Den ligger 65 km söder om Greenville.
Stor fin...
...veranda, fikonträd...
Flickorna kommer att älska de fyra sovrummen.
Vi älskar det här huset.
Men nu får de varsitt rum och Pappy får sitt eget.
Pappy?
Nu när mamma är borta måste vi ta hand om honom.
Vi har 200 tunnland bördig jord. Tänk dig det.
-Du är så tyst. -Jag är så överraskad.
-Du har alltid vetat att jag vill ha eget. -Nej.
-Jag har sagt det. -Jag hade ingen aning, Henry.
-Jag är... -Det skulle jag komma ihåg.
Då säger jag det nu.
Du kommer att älska det.
Det kommer du att göra. Vänta bara.
Älskling.
-Jag gillar verandan. -Ja.
Jaså? Vem ska få vilket rum?
Kom. Båda två.
Vänta nu.
Tänker du ta det bästa rummet?
Är det så det är?
Vad finns på andra sidan?
Det borde finnas en nyckel under mattan.
-Hämta den. -Vem i helvete är ni?
Vi är familjen McAllan. Vi ska hyra huset. Vem är du?
Orris Stokes. Den nye ägaren till det här huset.
Jag hyrde huset av George Suddeth för bara tre veckor sen.
Suddeth har sålt huset till mig.
Han sa inget om hyresgäster.
Jag får tydligen friska upp hans minne.
-Han har lämnat stan. -Jag betalade 100 dollar.
-Har du något skriftligt? -Nej, vi tog varann i hand på det.
Jag gav honom 100 dollar i kontanter där i vardagsrummet.
Åt middag med honom och hans hustru. Jag visade honom...
-Bäst att ni ger er iväg. -Jag visade bilder på min lilla...
Du blev lurad, pojk. Din dåre.
Jäkla dåre.
Trodde aldrig att min son kunde vara så korkad.
Vi kan bo på farmen. Det finns ett hus där.
Vi ska bo på farmen!
Vi kan få det att fungera. Kom.
Där ute med niggrerna och lantarbetarna?
Det finns inget annat som är tillräckligt stort.
Tro mig, jag har sökt. Kom, sötnos.
Älskling! Här är det! Det här är vår mark!
En av mina gammelfarbröder, farbror Willie,
fick tag på en bit mark under rekonstruktionstiden. Han hade en lagfart.
Fyra vita män på hästar red fram en dag, siktade en pistol,
sa att han var död.
Min farbrors lagfart revs i 40 bitar och kastades för vinden.
Så jag frågar, vad för nytta är en lagfart?
Mulan gjorde mig till andelsbonde istället för arrendator.
Och fick mig att drömma om att äga min egen mark.
Det var väl där problemen började.
Du kommer till oss för mat. Vi får din stenografilön.
Nix. För jag ska bo i Kalifornien eller Chicago där de bra jobben finns.
-Kriget är över då. -Nej.
-Men Ronsel kanske är hemma tidigare. -Det vill jag inte.
-Tidigt betyder... -Han kommer inte hem tidigt.
Ät upp. Få diskat innan det är sovdags.
Godkväll.
Godkväll, mister.
McAllan. Henry McAllan.
-Är du Hap Jackson? -Ja, sir.
Min familj och jag kom nyss. Jag behöver hjälp att lasta av.
Är ni den nya ägaren? Jag trodde ni skulle komma nästa vecka.
Måste lasta av och starta en brasa innan det blir mörkt.
-Förstått? -Ja, sir.
Godkväll.
Säg att han får gå.
Det är för långt och vi har inte tid. Det är sent.
Jag flyttar inte på mig för en nigger.
Han kan inte åka med Laura och flickorna...
Han får inte plats där bak. Pappy, snälla.
Mr McAllan var från Memphis och jag gissade
att han inte kunde skilja på en mulas arsle och käft.
Han sa att han tänkte ta in en av de där infernaliska traktorerna.
Tänk er.
Att bruka jorden med en maskin istället för med händerna.
Vi ska fiska.
Hur står det till, mrs McAllan?
Bra. Tack.
Han får fixa fönsterluckorna, annars fryser vi ihjäl.
Vi måste lasta av innan det börjar regna.
Ställ det här.
Bara sitt där och ta det lugnt, Pappy.
Flickorna är helt slut. Jag behöver deras filtar.
Visst.
Det måste finnas några här.
Kom nu, flickor.
-Trava dem i hörnet. -Ja, frun.
"Två städer.
-Svindlande..." -Kan du läsa?
Min son Ronsel lärde mig. Han ska strida under general Patton.
Du menar gräva skyttegravar och skala potatis?
Han är i pansartrupperna.
Armén skulle aldrig låta en nigger köra en stridsvagn värd tusentals dollar.
Min son Jamie, han är en riktig stridsman. Han flyger bombplan.
Min son är sergeant. 761:a bataljonen. De kallar sig för De svarta pantrarna.
Boy.
Vet du vad de kallar en nigger med ränder?
En tvättbjörn.
Var vill du ha pianot?
-Låt mig lägga flickorna. -Det får inte plats. Var ska jag sova?
-Du får ta skjulet. -Jag sover inte där ute.
-Det finns inte ens ett golv. -Det finns inte plats, Pappy.
Kasta ut pianot. Ställ en säng här med ett draperi runtom.
Det skulle vi kunna.
-Ingen säng i vardagsrummet. -Hon kastar ut mig.
-Vi kastar inte ut dig, Pappy. -Henry, får jag prata med dig i enrum?
När du sa att vi skulle till den här gudsförgätna platsen, sa jag inget.
När du sa att han skulle bo hos oss, var jag tyst.
När Orris Stokes sa att du blivit lurad av mannen du hyrt huset av, var jag tyst.
Men nu säger jag att pianot stannar. Det är det enda civiliserade jag har här.
Din far kan sova i skjulet eller dela säng med dig, för jag bor inte här utan pianot.
-Du är övertrött. -Nej, det är jag inte.
Jävlar!
Min farfarsfarfar och hans slavar byggde farmen jag växte upp på.
En dag sa farfar att jag skulle gå ut och hämta in en handfull jord.
Han sa: "Vad håller du i?" Jag svarade: "Jord."
"Det stämmer. Ge den nu till mig."
Jag gjorde det och han sa: "Vad har jag i min hand?"
"Jord", sa jag.
"Nej, min pojke, det är mark. Vet du varför?
För att jag äger den. För att den är min.
Och en dag ska den bli din."
Men marken blev aldrig min.
Pappy sålde den efter översvämningen.
Han sa till folk att översvämningen förstörde allt. Men det var lögn.
Han lämnade glatt den marken.
Armén gjorde Jamie till en bombflygare.
Det var mitt fel att han var där uppe.
Jag fick honom att lova att om han måste bli soldat, så skulle han upp i luften.
Det sägs att striden är bättre där.
Det ser klart ut.
Adam till vänster.
Det är han.
Bra.
Missade min dotters födelsedag. Hon är inte så glad för det.
Vi är snart tillbaka. Jag får hem dig, Rog.
Jag tar dig på orden.
-Du har din pinuppa, jag har min. -Ja, men min är ur en tidning.
Kära familj.
Jag skriver från en by i Belgien som heter Tillet.
Belgien är ett land norr om Frankrike, och det är vackert.
Pappa skulle gilla det här. Det finns många farmer.
Vad är det här?
-"Kom ut och slåss?" -Ja.
Men när ni får det här är jag nog långt härifrån.
Vi verkar alltid vara på väg.
-Alla till vapen! -Följ mig!
Sätt fart!
Sätt fart och kör ut!
Sätt fart!
Sköt du din egen häst? Vem skjuter sin egen häst, Carl?
-Den får inte ens foder när den ska. -Den åt min tobak!
Jag vill inte höra mer!
Om du inte kan göra ditt jobb, kan jag inte behålla dig! Det vet du!
Henry, snälla... Jag har Vera och flickorna, och en till på väg!
-Jag har... -Jag har hustru och barn, Carl.
-Jag har inget annat. -Jag har hustru och barn.
Det är en farm, inte välgörenhet. Du har till slutet av veckan!
Slutet av veckan. Och sen ska du vara borta!
Våld hör till lantlivet.
Man blir hela tiden ansatt av döda ting.
Döda möss, döda kaniner, döda pungråttor.
Man hittar dem på gården,
man känner stanken när de ruttnar under huset.
Och så är det varelserna man dödar för mat.
Höns, grisar, hjortar, grodor, ekorrar.
Plocka, flå, rensa, bena ur, steka.
Äta, börja om, döda.
Jag lärde mig sy ihop ett blödande sår,
ladda och skjuta med gevär,
sträcka mig in i en suggas livmoder för att förlösa en kulting.
Mina händer gjorde allt detta, men det var aldrig lätt för mig.
Goddag, mrs McAllan.
Hej, miss...
Vera. Kalla mig Vera.
Hej, Vera.
Det här är en av mina döttrar, Alma.
Vi måste prata med er.
Ni kan inte avhysa oss.
Ursäkta?
Vi har ingenstans att gå om ni avhyser oss.
Ingen anställer oss så här sent på säsongen.
Det är inte upp till mig. Det bestämmer min man.
Jag ber er att behålla oss.
Jag säger ju att det inte är mitt beslut.
Och om det var det?
Alma.
Kära familj.
Lokalbefolkningen behandlar oss bra.
De är inte som de vita där hemma.
Jag får hemlängtan.
De gör allt de kan för att vi ska känna oss som hemma.
Jag är så tacksam.
Ronsel.
Henry!
-Vad? -Din hustru behöver dig.
Isabelle är sjuk och den andra har också fått det.
Jag kommer!
Det är kikhosta. Hämta doktorn.
Och säg åt din far att koka vatten.
Henry, gå!
Gå!
"Jag önskar ni alla hade sett det.
Hennes klänning var så glitter... glittrig.
Inte ens de vita soldaterna kunde ta blicken från henne.
Säg åt Lilly May
att inte ens den stora Lena Horne har lika fin röst som hon.
Se till att Ruel fortsätter med att öva sina kast.
Säg åt Marlon
att jag försökte spara lite snö åt honom, men den smälte.
Så jag kommer med ett glas vatten åt honom istället."
"Och..."
-Hap! -Jag kommer, sir!
Jag behöver din fru. Jag behöver Florence.
Mina flickor har kikhosta och jag kan inte åka till stan eftersom bron spolats bort.
Du sa att hon är barnmorska.
-Min hustru är ingen doktor, sir. -Jag vet, men min hustru behöver hjälp.
-När började de hosta? -Isabelle för några dagar sen.
-Amanda Leigh för några timmar sen. -De smittar ännu.
Hon kan ge er botemedel, men kan inte följa med.
Jag kan betala dig.
Jag kan inte komma hem på tre-fyra dagar. Vem tar hand om min familj?
Jag ber dig. Min hustru är rädd.
Jag hade inte lyxen att få älska bara mina egna barn.
Min egen mor, jag minns att hon var blå.
Blå i morgonmörkret.
När månen ännu lyste, kysste hon mig och mina systrar på ögonlocken.
Vi låtsades sova.
Hon gick till jobbet för att väcka och kyssa en annan kvinnas barn i solskenet.
Jag svor att mina barn skulle få hela mig.
Akta trappsteget.
Det här är Florence. Hon är barnmorska.
-Ska någon föda? -Bron är bortspolad. Hon kan hjälpa.
-De behöver läkare. -Bron är borta.
-Vad ska jag göra? -Ta henne.
Mina barn har haft det här. Vi måste se till att de får vätska.
Men först måste vi få bort lite slem.
Och det är bra att ni gör ånga åt dem.
Mr McAllan, kan ni koka mer vatten?
Jag vill ha mamma!
Det drar ut slemmet.
Jag borde ha tagit dem till doktorn när de började hosta. Om det händer något...
Nu vet jag vad min mor måste ha vetat.
-Era flickor kommer att bli bra. -Bra.
Att om något hände den andra kvinnans barn,
skulle det vara slutet för oss.
Nu vet jag att det inte bara var plikten som fick henne att lämna oss,
-utan kärleken. -Jag är törstig.
Hör du mig? Jag vill banne mig ha... Tar du upp kniven...
Nu vet jag att kärlek är ett slags överlevnad.
Vi blir beskjutna. Vad händer där bakom?
-Jag ser. Vänd om. -De sköt akterskytten!
Skjut ner det!
Jag behöver höjd.
Sväng vänster! Dra upp det!
Nu sätter vi fart, kapten!
Roger! Hallå! Roger!
Vi är ur formationen!
Roger, vakna!
-Nosskytten, är du där? -Jag är kvar! Jag fick honom!
-De kommer från vänster! -Jag ser dem!
Jeremy!
Prata med mig, Jeremy!
Nej!
Mamma?
Godmorgon.
Jag är glad att du mår bättre.
Vi har goda nyheter. Vi vill erbjuda dig ett jobb.
Att jobba här för mig.
Jag behöver hjälp med flickorna. Laga mat, städa och sånt.
Det betyder mer pengar åt familjen.
Vi tillhör inte dem.
Vi betalar hyra, jobbar på våra grödor. Det är allt.
De kan inte bara använda oss som de vill.
Du brukar alltid prata om att spara,
att enda sättet att ta sig upp är att äga mark.
-Vi är nästan där. -Jag vill inte att du jobbar för dem.
Jag jobbar inte för dem. Jag ska jobba för oss.
Jag har redan tackat ja.
"Ty en man är sin hustrus huvud, såsom Kristus är församlingens huvud."
"En idog hustru, var finner man en sådan? Långt högre än pärlor står hon i pris.
På henne förlitar sig hennes mans hjärta, bärgning kommer icke att fattas honom."
Alla dessa söndagar.
-Du lyssnar verkligen, eller hur? -Ja.
Och nu måste du lyssna på mig.
"I min Faders hus äro många boningar,
om så icke voro, skulle jag nu säga eder att jag går bort för att bereda eder rum.
Ty jag vill att där jag är, där skolen I ock vara."
Det ger mig tröst.
Det ger mig mer tröst att veta att...
...snart blir uppstigandet lite lättare än dagen innan.
En morgon...
...vaknar inte mina barn upp på det här stället.
De får öppna sina ögon mot en ny himmel.
En morgon ska vi bryta oket runt vår nacke
och skaka av bojorna runt våra fötter.
En morgon...och jag pratar inte om framtiden. Jag pratar om nuet.
Nu genast!
-En morgon! -En morgon!
Jag sa...
Eld!
Snyggt skott!
Ut ur stridsvagnen!
Ut! Ut ur stridsvagnen!
Pappa!
Jag har dig!
Fort! Ner!
Jag behöver sjukvårdare!
Dröjde kvar.
Låg i sängen och visste att min hustru gjorde mitt jobb.
Florence fick blåsor i händerna.
Hon gned sig om ryggen när hon trodde jag inte såg.
Regnet kom följande dag.
Ett hårt regn som packade åkrarna hårda som vax.
Det fanns inget vi kunde göra.
Vi satt där och grämde oss i två dagar tills det äntligen klarnade.
-Hap, är du där inne? -Ja, sir.
-Hur mår du? -Blir bättre varje dag, sir.
Det verkar som om du vet vad du gör.
Familjetradition.
Hur mycket längre blir du sängliggande?
Doktor Turpin säger sex veckor. Det har gått fyra. Jag är nog ute på måndag.
-På måndag, tror du? Tja... -Ja, sir.
Jag ska komma till saken.
Jag tror inte att du får allting i jorden i tid.
Snart är det för sent.
Florence och pojkarna jobbar dubbelt där ute, sir.
Och åkern måste plöjas om på grund av regnet.
Jag vet. Om vi ändå kunde kontrollera regnet.
Du borde ha planterat vid det här laget, men du har inte ens harvat än.
Du har inte råd att vänta längre. Du är bonde. Det vet du.
Ja, sir.
Men om du hade en mula... Då skulle du vara klar på nolltid.
-Vi förlorade mulan till stelkramp, sir. -Jag vet.
-Florence och pojkarna... -Du får lov att hyra en av mina mulor.
Ni får hjälpa till hos mig tills ni betalt av det.
Skicka en av pojkarna efter middagen att hämta mulan.
Ja, sir.
Jo, älskling, jag glömde säga det. Florence ska sluta hos oss.
Kommer Florence inte tillbaka?
Inte förrän slutet av juli. Efter sådden.
-Var är Hap? -Hap bröt foten. Jag sa ju det.
-Nej. -Jo.
-Det gjorde du inte. -Jo.
Jag behöver hjälp. Kan du inte låna dem en mula?
Nej, man kan inte bara låna ut mulor till folk.
Varför inte ge dem hela farmen medan jag håller på!
Om de inte får utsädet i jorden i tid
så får de hyra en av våra och betala hälften till oss.
-Jobbigt för honom, bra för oss. - Hap skadade sig när han jobbade för oss.
Hap Jackson skadade sig när han jobbade för Hap Jackson.
-Farmen är en affärsverksamhet. -Jag tycker...
Tyck på, du. Jag har lagt allt vi äger på den här farmen.
Allting.
Vi måste tjäna pengar i år, annars får familjen problem.
Förstår du det?
-Gör du det? -Ja, Henry.
Då så. Kom nu.
8-30-62.
Datumet då sydstatsarmén krossade nordstatsarmén i slaget i Richmond.
Jag tror inte han visste att jag kunde kombinationen.
-Hej. Mrs Jackson? -Ja?
Jag är doktor Pearlman. Jag är här för att behandla er man.
Tack. Kom in.
Om man frågat mig före det ögonblicket hade jag sagt att alla vita var likadana.
Henry var arg på mig och visade det genom att strunta i mig i sängen.
Jag njöt inte alltid av Henrys älskog, men det gjorde mig till en riktigt hustru.
Jag skulle aldrig ha avvisat honom.
Hur kunde han avvisa mig?
Detta är en högtidlig men underbar tidpunkt.
General Eisenhower informerar mig
att den tyska armén har överlämnat sig till Förenta nationerna.
Frihetens flagga vajar över hela Europa.
För denna seger framför vi vår djupt kända tacksamhet
för den försyn som har väglett och hållit oss vid mod...
-Hitler är död! -Kriget är över!
Hitler är död!
Det är över, eller hur?
Kriget är över!
Vi befinner oss i fiendeterritorium.
Du är död!
Vi kör över dem. Akta högra sidan, skytten.
Du är död.
Lördag var min favoritdag.
Enda dagen då jag kände mig riktigt ren.
-Ska jag sitta ner? -Ja. Sitt ner.
Resten av veckan stank vi.
Mamma, det kommer någon!
Farbror Jamie!
Kom och ge er farbror Jamie en kram.
Vem är det? Är det min lilla Amanda-docka?
-Och vem är det här? Min lilla Bella. -Jamie!
-Ge din farbror Jamie en kram! -Jamie!
-Du har blivit så stor! -Jamie!
Vem är det där?
Kom, flickor.
Du ser bra ut, broder.
Du ser hemsk ut.
-Inget smicker. -"Smicker." Äh!
-Ser du honom i uniform? -Min ljuva svägerska.
-Välkommen hem, Jamie. -Kom hit.
-Oj! -Vill ni se vad mer han har?
Vad tycker du om Henrys version av paradiset?
Man kunde tycka att en son skulle vilja hälsa på sin far.
Käraste Pappy. Vad jag har saknat dig.
Han har saknat dig, men det erkänner han inte.
Han har säkert slutat tugga tobak och gått med i NAACP, också.
Tänk att du gick hela vägen hit!
Tja...
Jag ville inte störa er.
Det var det sista hon sa.
Oj!
Åh, herregud.
Ja, jisses.
Hur känns det att vara krigshjälte?
-Inte vet jag. -Säg inte så.
Armén skrev brev om dina medaljer.
Sa att det var den främsta hedersbetygelsen en pilot kunde få.
-Det gjorde de. -Tja...
Jag hade tur.
-Andra hade inte det. -Ja.
Du fick säkert många kvinnor också.
Jamie har aldrig behövt medaljer för att få flickor.
Han tar efter mig där.
Er mamma var den vackraste flickan i Greenville.
Och alla hängde efter mig.
En sak kan jag säkert säga.
Du måste ha dödat många tyskjävlar för att få de medaljerna.
Hur många dödade du, tror du? Femtio? Hundra?
-Jag vet inte. -Gissa.
Jag vet inte.
Vad är det?
En man ska veta hur många människor han dödat.
Tja...
Ett kan jag säga.
Det var fler än en.
Min son...
...jag såg åtminstone den jag dödade i ögonen, innan jag sköt honom.
Det var inte som att släppa bomber två kilometer upp i luften.
Pappy.
-Pappy, sluta. -Åt helvete med honom.
Varför gjorde du så?
Han är bara stolt över dig.
Det är allt.
-Ja. -Han har en poäng.
Vi borde krypa till kojs.
Duger soffan?
Ja.
Kom.
Fint att se dig, lillebror.
Tack för att jag får bo här.
Visst.
Du behöver en god natts sömn.
Äta upp dig. Få lite kött på benen.
Det var nog närmare sex.
Sex vadå?
Kilometer upp i luften. Höjden vi släppte bomberna från.
Hur kan man ens se något från så hög höjd?
Du skulle bli förvånad.
Vägar, städer, fabriker.
Men inte människor.
På 6 000 meters höjd är de inte ens myror.
Pappy har rätt.
En man borde veta.
God natt.
FÄRGADE
Svarta Sambo dansar hambo hem.
Tupelo! Nästa, Tupelo!
Neger, svarting, nigger.
Jag hade stridit för mitt land, men hemma hade inget förändrats.
VI BETJÄNAR ENDAST VITA
Tack.
Hej, mrs Tricklebank.
-Ronsel, är det du? -Ja, frun, senast jag kollade.
Vad du har vuxit upp! Hur mår du?
Jag mår bara fint. Hur mår ni?
Jag mår bra. Har du varit hem till dina föräldrar?
Nej, jag ville köpa några saker åt dem innan jag åker hem.
-Hej, Ronsel. Jag är mrs McAllan. -Hur står det till, frun?
Din mor pratar jämt om dig. De kommer att bli så glada över att få se dig.
-Var det allt? -Oj...nej...
Jag behöver lite socker...
...och lite godis.
Socker och godis?
Ja. Sockret är till mamma, och godiset till Marlon och Lilly May.
Tänkte skämma bort dem lite.
-Sergeantlön. -Det blir de säkert glada för.
Ja, frun.
Ha en fin dag. Mrs McAllan.
Vad har vi här? En nigger i uniform.
Vart är du på väg, boy?
Ursäkta, sir. Jag försöker åka hem till mina föräldrar.
-Inte den vägen. -Pappy, det här är Ronsel.
Hap och Florences son. Han har precis kommit hem.
Det förklarar varför du försöker gå ut genom framdörren.
Du måste vara förvirrad över var du befinner dig.
-Nej, sir, jag är inte förvirrad alls. -Det tror jag du är, boy.
Jag vet inte vad de lät dig göra där borta, men nu är du i Mississippi, nigger.
Du går ut bakvägen.
Gå nu. Vi vill inte ha några bekymmer här. Gå.
Gå.
Ni har helt rätt.
På andra sidan Atlanten tvingade de oss inte att ta bakdörren.
General Patton placerade oss på frontlinjen.
Ja, sir. Vet ni vad vi gjorde?
Vi gav Hitler och tyskjävlarna vad de tålde.
Medan ni alla satt trygga här hemma.
Henry, jag är nästan klar.
Hemma igen.
Välsigna oss, Herre och dessa gåvor som vi ska få
av ditt överflöd genom frälsaren Kristus.
Och Herre, tack för solen du sänder
så att bomullen växer och för hälsa hos alla som är här.
Och Herre Jesus, beskydda min pojke Ronsel,
var än i skapelsen han befinner sig.
Amen.
Ronsel!
Hallå där.
Min älskling!
Se på dig. Du har vuxit upp.
-Och stilig! -Tack.
Marlon, du är ju lika stor som jag. Vad du har ränt i höjden.
-Är medaljerna för tyskar du dödat? -Hur var resan?
-Varför sa du inte att du skulle komma? -Sluta fråga nu...
...och låt honom hälsa på sin far.
Jag visste att du skulle komma. Jag bad om det.
Tack gode Gud!
Se på dig.
Vad har hänt med dig?
Kom och träffa dina bröder.
-Jag handlade lite åt dig. -Tack, älskling.
Sätt dig.
Vilken försyn.
-Vill du ha ris? -Ja.
-Tack, gode Gud. -Amen.
Jag visste inte att du rökte, pojk.
Mycket har förändrats, pappa.
-Säkert att du fått tillräckligt att äta? -Ja.
Jag är proppmätt. Jag brukade drömma om kakorna.
Jag drömde om dig, också.
Vad såg du?
Dig, tryggt hemma hos oss.
Fint att ha ett par händer till.
Med dig här kan vi ta igen det vi förlorade efter min olycka.
Betala kvarstaden, få nytt kontrakt, bli arrendatorer igen nästa år.
Han kanske har egna planer. Låt honom följa sitt eget huvud.
Nej då, mamma.
Så klart att jag stannar.
Naturligtvis.
Det ger mig tid att tänka igenom allt och lämna kriget bakom mig.
Vad vill han nu?
Godkväll, mr McAllan.
Godkväll, Hap, Florence.
Det här är vår son Ronsel som jag berättat om.
Vi har träffats.
Hap, jag vill prata med dig i enrum.
Jag är inget barn, sir.
Det ni kan säga till pappa, kan ni säga inför mig.
Då så...
Du bad om problem när du uppförde dig som du gjorde i affären idag.
Jag vet att du inte vill ha såna problem.
Inte för dig själv och inte för din familj.
-Vad har du gjort, pojk? -Han kan inte ha gjort något.
-Jag försökte bara gå ut genom dörren. -Framdörren.
När far tillrättavisade honom gav han ett tal. Du satte oss plats, eller hur?
Är det sant?
Då är det bäst att du ber om ursäkt.
Jag ber om ursäkt, sir.
Bra.
Far vill också ha en ursäkt.
Ronsel besöker honom efter kyrkan imorgon, sir.
Eller hur, pojk?
Ja, sir.
-Välkommen hem. -Tack, sir.
Ha en god kväll.
Det är ingen idé att bråka. De kommer att vinna varje gång.
Jag är inte van att vika undan i en strid, pappa.
Inte nu längre.
-Hur länge har du varit tillbaka? -Bara några veckor.
-Och vad tycker du om Marietta? -Det är en underbar liten stad.
Jag tar den där. Sätt den där.
-Tack, mrs Tricklebank. Go'middag. -Sköt om dig.
-Se på den! -Vad är det med honom?
Han kom väl hem från kriget nyligen.
Ingen fara. Det var bara en bil som baktände - otät insugsventil.
De säger att det går över till slut.
Du är Ronsel. Haps son.
Jamie McAllan. Henrys bror.
Trevligt att träffas.
-Gick du hit? -Ja.
Jag skjutsar dig.
Kom.
Det här är Bob Dunning med höjdpunkterna från baseboll-ligorna.
-Kom hit fram! -Jag sitter bra här.
Kom in, soldat. Det är en order.
Tunga artilleriet i National League: Mize, Cooper, Kiner och Musial.
Pionjärerna i American League,
Ted Williams, Joe DiMaggio, George Kell och Lou Boudreau.
-Hur visste du att du var högre grad? -Jag var kapten.
Det finns negerkaptener. Jag tjänstgjorde under flera stycken.
Du lydde min order. Du var säkert sergeant.
761:a stridsvagnsbataljonen.
"Kom fram och strid."
Vi bildade förtrupp åt general Patton.
Du?
Jag flög B-25-flyg.
Så, sergeant, hur är det att vara hemma?
Precis, jag också.
-Hörde att du och Pappy växlat ord. -Jag bad om ursäkt.
Han är en obehaglig jävel. Han förtjänade det säkert.
-En skål för det. -Nej, tack.
Är du alltid så envis, eller är det bara runt vita?
Drick nu.
Vad för slags underofficer är du?
Slösa inte med den nu. Det är min medicin. Behöver varje droppe.
Pissade ni pansargrabbar någonsin i era hjälmar?
-Många gånger. -Vi hade en tub i cockpit.
Ibland var det lättare att bara pissa i hjälmen.
Men på 20 000 fot fryser pisset på mindre än en minut.
Är det så kallt där uppe?
Fan. Det är minus 30-35.
På en långflygning pissade jag i hjälmen och glömde bort det.
Vi var ovanför målet och jag satte på mig hjälmen.
Vi kör bombrundan, väjer för fiendeeld
när jag plötsligt känner hur något rinner nerför ansiktet.
Jag trodde jag blivit träffad.
Jag stank som en jäkla latrin.
Du måste ha blivit retad för det sen.
Jo, mina vänner drog jämt upp det.
De som kom tillbaka, i alla fall.
Jag förlorade också vänner.
Skål för dem.
"Jag skulle inte komma hem förrän..."
-Allt väl, mr Jamie? -Allting är bara bra.
Jag gav bara Ronsel här skjuts hem från stan.
Jag ska tillbaka till stan nästa lördag.
Jag kan stanna till och höra om du vill ha skjuts.
Gärna.
Fint.
Hap.
Jag har något åt dig, mamma.
Det är så mycket.
Jag sparar det till dina syskon. De älskar det.
Nej.
-Jag köpte det till dig. -Jag kan inte.
Jag vill se dig äta det.
Tack, min son.
Ät upp, mamma. Spara inte. Spara det inte, mamma.
-Ge det inte till Lilly May eller Marlon. -Säger du det, så.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Tack.
Jag kan inte...
Jag försökte.
Förlåt.
Jag kan inte...
Jag kan inte simma.
Herregud.
Ingen fara. Jamie. Allt är bra.
Det är jag. Det är ingen fara.
Ingen fara. Kom hit.
Nej.
Nej, jag kan inte.
-Jamie. -Jag måste iväg.
Som vanligt när det hände något dåligt så var Henry borta.
Han och Pappy hade åkt för att titta på grisar, så jag var ensam med flickorna.
Vera?
Du måste köra mig till staden.
Jag tänker döda Carl.
Vera, kom in och sitt ner så kan vi prata...
Jag har inte tid att sitta ner.
Han är med henne nu.
Han började tafsa på Alma, precis som med Renie.
Amanda Leigh, gå in med din syster.
Amanda, skynda på. Gå in på baksidan.
-Vera? -Du måste ta mig till staden nu.
-Jag kan inte köra. -Jag har sett dig!
Och jag fick problem efter det. Min man tog nycklarna.
Kom in.
De hittade Carls kropp på vägen, halvvägs till stan.
Florence sa att hon hade sett henne gå längs storgatan täckt i blod.
Det såg ut som om hon hade badat i det.
Vera hade huggit honom 17 gånger.
Men det fick jag inte veta förrän senare.
Jag hade mitt eget elände.
Herregud.
Vad är det, mamma?
Amanda Leigh, var en stor flicka och hämta Florence.
Minns du vägen dit? Duktig flicka, spring så fort du kan.
Nej!
Jag förlorade också ett av mina barn.
Han hette Samuel.
Jag brukade jämt gå hit när jag var pojke.
När jag måste vara ensam och reda ut tankarna.
Jag gillar vad du gjort med stället.
Här.
-Varför är du så bussig mot mig? -Du ser ut att behöva det.
Skitsnack.
Vi var ovanför Österrike.
Vi stötte på en hel svärm med Messerschmitt-plan.
De var överallt.
De sköt min akterskytt, andrepiloten...
Jag slöt ett avtal med Gud just då.
Om han räddade mig så skulle jag göra en god gärning.
Jag vet inte vad, men...
Jag lovade i alla fall.
Innan jag visste ordet av dök massor av P-51:or upp,
som det jävla kavalleriet.
De sköt ner alla tyskar.
Och jag svär, de var änglar sända av Herren själv.
Dessa P-51:or, deras stjärtfenor var rödmålade.
En av dem lågsniffade mig strax efteråt.
Jag tittade och trodde inte mina ögon.
Den stridspiloten...
...han var färgad.
Han gjorde honnör...
...jag gjorde honnör tillbaka.
Män som dog den dagen var äkta makar, fäder.
De var bra män.
Mycket bättre än jag.
Ja, ja.
De här till dig, mamma.
Det här är till dig, mamma.
Nu måste du...
Man kan inte duscha utan att ha skärmen uppe.
Var ska vi sätta dem?
Vad tycker du? Kanske här, i vattnet?
Nu måste du hjälpa mig fundera ut var vi ska sätta dem.
Vad tycker du? Där inne? Man kan känna doften.
Mamma, farbror Jamie bygger en dusch åt dig.
Din lilla ängel. Du skulle ju säga till om hon kom ut!
Jag tänkte du behöver lite enskildhet ibland när du tvättar dig.
Vad tycker du?
Det är fantastiskt.
Tack.
Jaha...
Jag hämtar vatten.
De luktar gott, sötnos.
Han äter knappt, sover knappt.
Kan inte sitta stilla, kan inte röra sig.
Det är som om han sjuder.
Väntar på något.
Väntar på att det som inte skedde ska ske.
Sätt fart! Flaskan dricker inte sig själv.
-Vi förlorar redan dagsljus! -Ta det lugnt. Hur är det?
Jag skulle också vara glad att se mig.
Kvinna, är du inte trött?
-Vi måste låta honom gå. -Vi håller inte kvar honom.
Han stannar för vår skull. Det vet jag.
Tänk om han vill stanna?
Det kommer inte alltid att vara så här.
Så fort jag är bra igen...
...så flyttar vi härifrån.
Vi får det bra.
Han mår bättre när han har ett eget ställe.
-Får vi det bra? -Jag lovar.
Kommer du ihåg den?
Ja, det gör jag.
Vet du vad? Du borde inte gå på ditt brutna ben hela tiden.
Får det inte läkas, kommer du aldrig att kunna gå.
Varför gå om jag inte kan dansa?
Du är en underbar kvinna.
-Silver Star? -Ja.
-Det var som tusan. -Inget att imponeras av.
-Jag fick den för att jag var korkad. -Vad?
Saknar du det ibland? Att vara där?
Jag menar inte att bli beskjuten, men ibland kan jag sakna det.
Ja, jag också.
Där borta var jag en befriare.
Folk väntade på oss längs gatorna.
Kastade blommor och hurrade.
Här är jag bara en vanlig nigger bakom plogen.
Vissa av mannarna också.
-Ja, jag tänker på dem varje dag. -Se olika ställen i världen.
Italienska flickor, engelska flickor...
Några av de håriga grekiska flickorna med sin stora buske...
Ja, det var speciellt. Det var det.
Har du någonsin varit med en vit flicka?
Fan, jaha... Det var som tusan.
Jaså? Berätta.
Armén gav oss separata baracker,
separat blod, separata latriner.
Men de europeiska flickorna hade inget problem med oss.
En dag i Wimborne klappade en engelsk flicka mig i rumpan.
Jag hade inte tittat på henne.
Hon sa att de vita soldaterna sagt att vi var mer apor än människor.
Hon ville se om jag hade svans.
Förlåt att jag skrattar.
Så varje chans vi fick visade vi dem hur mänskliga vi var.
-Japp. -Tyska tjejer också?
Den uppsynen har jag sett förut.
Hon måste ha varit speciell.
Men det var då, det här är nu, och jag är där jag borde vara.
Ja. Precis där jag borde vara.
Kastar bort mitt liv.
-Jag får hem dig, Rog. -Jag tar dig på orden.
De kommer från vänster!
De sköt akterskytten!
Jeremy, prata med mig!
Åh, fan.
Vi bärgar den imorgon, Henry.
Förlåt.
Kontroll?
Klockan är halv tio. Går du upp nu först?
Ska du lata dig hela dagen medan dina bröder och systrar jobbar?
Vad är det med dig?
Det kom ett brev. Hela vägen från Tyskland.
Tyskland.
Vem är Resl? Ress...
Är det en man eller en kvinna?
R-E-S-L. Ressil, Reecil... Hur säger man det?
Någon jag kände.
-Vart ska du? -Jag kommer tillbaka!
Ronsel!
Tycker du det var roligt? Att spilla ut bra mjölk.
Du vet vad de säger: "Gråt inte över spilld mjölk."
Åtminstone om det är någon annans.
Vad blir jag skyldig, en och femtio? Kanske två?
Vi låter det vara jämt.
-Jag pratar inte om pengar! -Vad vill du ha av mig?
Vad är det med dig? Var en man!
-Lite spilld mjölk och jag är ingen man? -Du uppför dig fan inte som en!
Du kommer och går som du vill, är borta dagar i sträck. När du är här är du full.
-Du bestämmer inte över mig. -Jo, så länge du bor och jobbar här.
Ursäkta, mr bossmannen.
Inte mitt fel att dina jävla farmardrömmar slår fel.
Inte mitt fel att dina jävla bomullsfält är översvämmade!
Vet du vad som är ditt problem? Du känner inte ditt egenvärde.
Du vet inte sånt en man bör veta.
-Öppna ögonen, storebror. -Öppna ögonen för vadå?
Du går omkring här som Gud allsmäktig.
Du oroar dig över gården men ser inte hur din hustru mår!
Akta dig!
-Annars, vadå? -Annars?
-Vet du vad, broder? -Vadå?
Bara gå och var den man du vill vara. Men gör det någon annanstans.
-Visst, jag åker till stan. -Jag pratar inte om stan.
Jag ska till Greenville och titta på boskap imorgon.
Du ska vara borta när jag kommer tillbaka.
Vad är det för fel på dig?
Du skulle ha sett uttrycket i ditt ansikte.
Det är inte roligt.
Au contraire, min vän. Det är jätteroligt.
Du är helgalen.
Det kan jag inte säga emot.
Varför går du runt ute i regnet?
Det spelar ingen roll.
Vad är det med dig?
Vad är det värsta du någonsin gjort?
Något dåligt. Något riktigt dåligt som du visste skulle skada någon...
...men du gjorde det ändå.
Att jag lämnade den här kvinnan.
Det var som fan.
Grattis, du har blivit far.
Han heter Franz.
Franz, det är ett bra namn.
Vad ska du göra nu?
Hon vill att jag kommer till Tyskland.
-Det är en lång resa. -Ja.
Lång resa...
Du då? Vad är det värsta du gjort?
Jag? Jag är ett helgon.
Jovisst...
Ner med huvudet.
Tror du de såg oss?
Jag vet inte.
Nu är vi framme.
Ja.
Jag lämnar stan snart.
Jag ville ta farväl av dig.
Du har varit en god vän.
Jag vill att du ska veta det.
Ja.
Du har också varit en god vän.
Du kanske till och med är reko.
Sköt om dig.
Jag hoppas du hittar din son.
Din familj.
Sköt om dig.
Du med.
Hej, mamma.
-Är du hungrig? -Nej, tack.
Var är alla?
De är i kyrkan. Kvällsgudstjänst.
Här.
-Och där är han, full igen. -Farbror Jamie!
Hej där, kära familj.
Vem i helvete var med dig i bilen?
Den jag såg dig köra. Vem var det?
Ronsel Jackson. Än sen?
Kan du berätta varför den niggern och du satt i bilen
som bästa vänner?
Han kan åka med när jag vill. Något annat?
Din jävel.
-Du är inte värd ett skit, vet du det? -Ja, jag vet det.
Den store krigshjälten.
Du är inget annat än ett jävla fyllo! Ge mig nycklarna.
Bara gå.
Vill du ha honom för dig själv? Han är nog för full för att kunna göra nåt för dig.
-Ursäkta? -Jag har sett hur du ser på honom.
-Pappy. -Henry är kanske för dum för att se det,
men inte jag.
-Har du sett brevet, mamma? -Det från Tyskland?
Åh, Gud! Vänta nu.
Lugna dig. Vänta tills pappa kommer hem.
Ronsel? Ronsel!
Hej där.
-Stannar du till middagen? -Nej.
Ska du någonstans?
Ja. Jag ska västerut.
Jag har en krigspolare i Los Angeles.
Los Angeles? Jamie, vad pratar du om?
-Har han inget sagt? -Vem har inget sagt?
Henry.
Han sa att jag måste sticka.
-Det är nog bäst. -Så du ska bara åka så där?
Tänkte du ens ta farväl?
Visst. Första bussen går först klockan två.
Flickorna då? Det här krossar deras hjärtan.
Laura, jag kan inte stanna här. Jag kan inte...
Du måste inte åka, Jamie.
-Kom hit! -Ta honom!
-Kom hit, boy! -Ta honom!
Ta honom!
Håll ner honom!
-Ja, smäll till niggern! -Slå niggern!
Upp med honom!
På med skorna och följ med.
-Herregud. Befria honom. -Håll käften!
I helvete heller! Befria honom!
-Bäst du lyssnar, min son. -Jag är inte din son!
Jag föreslår att du använder den, eller siktar på något annat.
-Eller så får du döda oss båda. -Bedrar du ditt eget blod för en nigger?
-Gör det. -Ja!
-Gör det. -Ta fram beviset.
-Han är skyldig! -Döda honom!
Har du legat med den här kvinnan?
Varför i helvete bryr ni er om en tyskhora?
Alla dessa Fräulein-horor fick många av de våra dödade.
Om Ronsel gav henne ett litet halvblod så kallar jag det för rättvisa!
-Håll käften, niggerälskare! -Hur fan vet ni att Ronsel är pappan?
Vi frågar honom. Är du far till detta...
Jag ska inte säga "barn..." Denna styggelse?
Ut med det! Säg det!
-Ja. -Han sa det!
Straffet för styggelse är döden.
Pappy?
Nej.
Han skjuter inte.
Du har inte stake att döda en man på nära håll.
Du dödar inte din egen Pappy.
En galen handling till och de dödar dig.
-Vad ska vi göra med honom? -Som jag sa, han säger ingenting.
Eller hur, pojk?
Befria honom.
Du är inte precis i en situation att komma med krav.
Niggern måste ändå straffas.
Låt min son bestämma hur.
Då så...
Hur ska du ha det?
Jag ska låta dig välja.
Du vill inte att han dör, så du får bestämma straffet.
Nej!
Hans tunga, ögon eller kulor?
Välj.
Välj för helvete!
Hans tunga.
Åh, Gud! Nej!
-Håll upp honom. -Hämta stegen!
Ta tid på er. Det blir bra.
Jag har dig.
-Håll ut benen. -Håll ut dem rakt.
Åh, Gud!
Jag har honom!
Andas.
Det kommer att bli bra. Håll upp ljuset, Marlon.
Lyft upp honom.
-Vi har dig. -Och härifrån.
Åh, min pojke.
Jag höll hans hjärtslag i min hand.
Min pojke!
Jag minns varje slag.
Han var varm och levande.
Jag känner honom utan och innan.
Pappy?
Det är precis som du tror.
De tog Ronsel.
De var för många.
Vad? Vad hände med honom?
De var för många. Jag...
-Jamie... -Jag kunde inte stoppa dem.
Vad gjorde de med honom? Lever han?
-De tvingade mig välja. -Välja vadå?
Vakna.
Jag vill se dig i ögonen.
Tack så mycket, sir.
Vi ses om några dagar.
Det är din far. Han dog i natt.
-Hur då? -Fridfullt i sömnen.
-Hap! -Henry.
-Hap! -Henry, nej.
Det var inte mitt fel.
-Jag varnade dem. -Bara låt dem åka.
Hap!
Hap, kan du vänta?
Vi måste få kistan i jorden.
Hap?
Tack.
-Varför tar du inte med pojkarna? -Mina söner stiger inte ur vagnen.
Nehej.
Så där.
"Människan, av kvinna född, lever en liten tid och mättas av oro
lik ett blomster växer hon upp och vissnar bort,
hon flyr undan såsom skuggan och har intet bestånd.
Och till att vakta på en sådan upplåter du dina ögon,
ja, du drager mig till doms inför dig.
Som om en ren skulle kunna framgå av en oren! Sådant kan ju aldrig ske.
För ett träd finnes hopp, hugges det än ned, kan det åter skjuta skott.
Men om en man dör, så ligger han där slagen.
Såsom när vattnet har förrunnit ur en sjö,
så ligger mannen där och står ej mer upp.
Han vaknar icke åter, så länge himmelen varar,
aldrig väckes han upp ur sin sömn."
Amen.
-Amen. -Amen.
Jaha...
Kom, broder. Amen, Pappy.
-Kom, flickor. -Florence?
Ge det här till Ronsel...
...om ni ser honom.
Jamie!
Mina mardrömmar var alltid desamma.
Först är jag i en stridsvagn med hjälmen på.
Sen sitter jag i baksätet på en bil med en säck över huvudet.
Jag skriker. Mina läppar rör sig och jag känner ansträngningen.
Men inte ett ljud kommer fram.
Jag hoppas att Pappys död gav familjen Jackson ett visst mått av frid.
Men jag erkänner att det inte ger mig någon.
Hela tiden hoppas jag att min vän Ronsel genom ett mirakel har hittat lyckan.
Men ska min historia sluta här?
Tystad och besegrad.
Förtryck, rädsla, deformitet.
Det skulle krävas en extraordinär man till att övervinna allt det.
Jag skulle tvingas vänja mig av med både opium och självömkan.
Och resa med ett litet kort i skjortfickan där det står "stum".
Och sen till slut...
...skulle jag tvingas korsa Atlanten igen.
Inte till kriget den här gången.
Men till kärleken.
Ronsel.
Mamma?
Det var så det slutade för mig.
Med kärlek.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis